Дошкільний навчальний заклад «ЦЕНТР РОЗВИТКУ ДИТИНИ»

Рекомендації
постійнодіючого
теоретико-практичного семінару
для вихователів
груп загального типу
м. Славутича

“ПРОФІЛАКТИКА
МОВЛЕННЄВИХ ПОРУШЕНЬ
У ДІТЕЙ ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ”
акцент дня
“Мовленнєва компетенція
дітей дошкільного віку”

30. січня 2014 року

З метою підвищення теоретичного та практичного рівня вихователів груп загального типу міста Славутича з питань формування мовленнєвої компетенції дітей дошкільного віку, у межах Базового компоненту дошкільної освіти,
РЕКОМЕНДУЄМО:
Забезпечити навчання рідної мови в рамках особистісно-зорієнтованого підходу, який ураховує рівень мовленнєвого розвитку та мовні здібності, наміри, бажання, індивідуальні особливості кожної дитини і стимулює творчі прояви особистості з орієнтацією на її індивідуальність.
Відповідальні: педагоги дошкільних закладів
Термін: постійно
2. Використовувати програмовий матеріал із розвитку мовлення в межах однієї програми чи інших варіантних програм, з метою забезпечення базового рівня мовленнєвого розвитку дитини на кожному віковому етапі.
Відповідальні: педагоги дошкільних закладів
Термін: постійно
3. Спрямувати роботу педагогів на формування мовної і мовленнєвої компетенцій, зокрема – лексичної, фонетичної, граматичної, діамонологічної (що включає в себе діалогічну й монологічну) та комунікативної.
Відповідальні: педагоги дошкільних закладів
Термін: постійно
4. З метою виховання звукової культури проводити ігри: «Вимовляй так, я», «Оркестр», «Назви і відгадай», «Крамниця», «Комар», «Покатаємося на коникові», «Жуки», «Літаки», «Що сказав (узяв) Петрушка?», «Виправляй Незнайка», «Допоможемо Буратіно», «Чого не вистачає?», «Підкажи звук», «Ось так вимовляються звуки». Розвитку фонематичного слуху сприяють ігри: «Тиша», «Телефон», «Зіпсований телефон», «Тиха і гучна музика», «Що як звучить?», «Відгадай звук», «Упізнай, хто це», «Зозуля», «Про що говорить кімната (ліс)?», «Доручення», «Хто краще чує? ».

Для розвитку мовленнєвого дихання пропонують ігри: «Сніжинки», «Летять сніжинки», «Листочки», «Вітерець», «У лісі», «Вітряк», «У кого далі полетять пелюстки?», «Дмухай сильніше». Для вироблення інтонаційної виразності мовлення (сили голосу, темпу, логічних наголосів, інтонації, ритму) ефективними є ігри: «Мавпочки», «Хто що почув?», «Тихо — голосно», «Пішли — поїхали», «Вимовляй так, як я», «Допоможемо Незнайкові».
З метою формування у дітей уміння виконувати звуковий аналіз слів, закріплення знань про слово і речення доцільно проводити такі ігри: «Добери різні слова», «Підкажи словом», «Поверни слово», «Чи однаково звучать слова?», «Слова забули своє місце», «Злови м'яч», «Живі слова», «Як Мишко вчився говорити», «Про Сашкаі сніговика», «Що написав нам Петрушка?», «Ведмедик дізнається, що таке наголос», «Як звати друзів?».
Для розвитку мовленнєвого дихання використовувати дидактичні вправи на здування з долоні пелюсток, шматочків паперу, кульок вати, пушинок кульбаби, вправи на перекочування силою видихуваного повітря кульки по столу, підтримування пушинок у повітрі силою видиху, утворення бульбашок на воді (дитина дмухає з такою силою, щоб на воді з'явилися бульбашки), пускання паперових і пластмасових корабликів у мисці або у ванні з водою; прокочування олівців силою видихуваного повітря; дмухання в порожню пляшку, вправи: «Дмухай на метелика», «На гойдалці», «Гарячий чай», «Рубання дров», «Мильні бульбашки». У дітей 3-4 років тривалість видиху повинна відповідати фразі у 2-3 слова, 5-6 років – 3-5 слів. Тривалість між видихом і вдихом має дорівнювати фразі «достатньо, ще раз». З метою закріплення звукової вимови використовувати чистомовки.

5. Здійснювати словникову роботу за тематичним принципом, який допомагає згрупувати лексику (різні частини мови) в одну тему. Використовувати дидактичні ігри з іграшками, картинками, предметами та словесні дидактичні ігри: активізація і закріплення словника («Чарівна торбинка», «Що це?», «Що змінилося?», «Відгадай, що заховали», «Що потрібно?», «Додай слово», «Що буває широке (довге, вузьке)?», «Що подарувати Наталці?», «Хто назве більше предметів або дій?», «Добери слово», «Погодуємо ляльку», «Покладемо ляльку спати», «Одягнемо ляльку на прогулянку», «Обладнаємо ляльці кімнату», «Зустріч нової ляльки», «Купання ляльки», «Попрасуємо ляльці одяг», «Лялька обідає» і т. ін.); вживання узагальнюючих слів («Що це?», «Назви одним словом», «Коли це буває?», «Крамниця», «Пори року»); класифікація предметів («Назви три предмети», «Що зайве?», «Четвертий зайвий», «Кожному своє місце», «Наведи порядок», «Що садять на городі?», «Що росте в саду, в полі, на луках?», «Птахи, звірі, риби»); вживання антонімів, синонімів («Назви, який?», «Як інакше?», «Навпаки», «Чорне – біле»); співвідношення частин і цілого («Склади предмет», «Розрізні картинки», «Плутанина», «Наведи порядок»); закріплення назв кольорів та їхніх відтінків («Веселка», «Знайди такий самий», «В яку коробку?», «Кольорова крамниця»); на уточнення значення слів («У нас на гостинах Незнайко», «Хто з них правий?», «Мальвіна вчить Буратіно ввічливості», «Хто більше помітив небувальщин?»); вправи на добір епітетів до предмета (дерева які? – високі, стрункі, зелені, голі), впізнавання предмета за епітетами (червоний, гумовий, круглий – що це? – м'яч); добір дій до предмета (кішка що робить? – нявчить, муркоче, лежить, біжить, спить, ловить, хлебче, годує, грається, вмивається, сидить); до дії предмета (світить, гріє, припікає, зігріває – що це? – сонце); називання складових частин цілого (будинок – дах, стіни, вікна, двері, поверхи, під'їзди, ґанок); класифікація предметів («Скажи одним словом», «Склади докупи»);

різний ступінь узагальнення (Дай три назви і більше: конвалії – квіти – рослина; борщ – страва – їжа – продукт харчування); утворення слів за допомогою префіксів, суфіксів (їхати, приїхати, від'їхати, заїхати, з'їхати, виїхати, під'їхати; ліс – лісок – лісочок – лісовичок – лісовик – лісище).
6. Ігри на формування знань із граматичної будови мови: вживання іменників у родовому і називному відмінках множини: «Чого (кого) не стало?», «Чого не вистачає кравчині для роботи?», «Чого більше?», «Крамниця», «Що змінилося?» «Назви предмет», «Пошта», «Листоноша приніс листівки», на відмінювання іменників у родовому й знахідному відмінках «однини й множини («Чого не вистачає Мишкові, щоб піти на прогулянку?», «Що я бачив?», «Розкажи про картину», «Чарівна торбинка», «Відгадай, де я був», «Доручення»), на вживання роду іменників («Лото», «Парні картинки», «Три кишеньки», «Плутанина», «Одягни ляльку», «Крамниця іграшок»), на вживання невідмінюваних іменників («Подивись і запам'ятай», «На гостинах у ляльки», «Що я чув по радіо?», «Розмитий лист», «Загадка»), на вживання дієслівних форм («Малята на прогулянці», «Що ми робимо?», «Що написано в листі?», «Ви хочете – ми хочемо», «Мишко, зроби», «Ведмедик і Буратіно розмовляють по Телефону»), на відмінювання іменників, що означають назви дитинчат тварин («Хто в кого?», «Теремок», «Чий будинок?», «Розклади по порядку», «Впізнай, хто це», «Чия це мама?», «Кого не стало?»), на узгодження числівників з іменниками («Що змінилося?», «Полічи, скільки»), на відмінювання іменників, що вживаються тільки в однині або множині («Кому що потрібно?», «Що ми задумали?»), на вживання прийменників («Сховай зайчика», «Де ведмедик?», «Що змінилося?»), на виправлення граматичних та синтаксичних помилок («Так чи не так?», «Виправ Петрушку», «Незнайко у школі», «Хто сказав правильно?», «На уроці рідної мови»), вправи на відмінювання дієслівних форм (бігати – біжу, їздити – їжджу, носити – ношу, хотіти – хочемо, просити – прошу – просимо, водити – воджу – водить і т. ін.).

Використовувати розповіді, складені вихователем. У них повинні бути слова, в яких діти найчастіше припускаються граматичних помилок (вухо, кашне, піаніно, кіно). Вихователь може дати дітям завдання скласти розповіді з відповідним словом або кількома словами. Для закріплення граматичних форм можна використати малі жанри фольклору та тексти художніх творів, віршів.
7. У молодших групах провідними методами розвитку діалогічного мовлення використовувати розглядання картинок та бесіда за їхнім змістом, ігри-інсценізації, дидактичні ігри («Познайомимося з ляльками», «Нова лялька», «У гостях у ведмедика (у ляльки)», «Поговоримо з Оксаною», «У гостях у казки», «Три ведмеді»). З другої половини року в середній та у старшій групах уводиться бесіда як спеціальне заняття для діалогічного мовлення. Такі бесіди проводяться на основі знань, здобутих дітьми під час занять із ознайомлення з довкіллям за темами, визначеними у програмі. Для навчання діалогічного мовлення використовують тематичні ігри, мовленнєві ситуації, побудовані на діалозі. Це можуть бути невеличкі інсценізації: «Знайомство», «Зустріч друзів», «У лікаря», «У крамниці», «Розмова по телефону», «У гостях», «Після перегляду кінофільму », «Сім'я», «У бібліотеці».
Працюючи над розвитком монологічного мовлення застосовувати такі методи роботи: розповідь за сюжетними дидактичними картинами; переказ художніх творів (оповідань, казок); опис іграшок, предметів, картинок; складання порівняльної описової розповіді за 2-3 предметами, картинками; складання розповіді з власного досвіду; сюжетна розповідь про одну іграшку або набір іграшок; розповідь про смішний випадок; розповідь за опорними словами; продовження розповіді вихователя; описова творча розповідь (розповідь-етюд, розповідь-мініатюра); розповідь з теми та за планом вихователя; складання казок; складання листів; складання описових загадок.

Для розвитку монологічного мовлення використовувати ігри з предметами («Опиши предмет», «Дізнайся, що задумали», «Крамниця»), із картинками («Пошта, листоноша, радіо», «Опиши картинку», «Цікаві подорожі»), словесні дидактичні ігри («Подорож уночі (вдень)», «Пори року», «Коли це буває?», «Де ми були?» і т. ін.).
9. Формувати у дошкільників мовленнєвий етикет у стандартизованих (однотипних) ситуаціях мовленнєвого спілкування (Вітання. Знайомство. Подяка. Вибачення. Прохання. Прощання. Комплімент), використовувати ігри і ситуації: «Незнайко знайомиться з дітьми», «Назви ім'я», «Зустріч гостей», «Зупинимося, познайомимося», «Виправляй Незнайку», «Чия пара краще?», «Луна», «Довідкове бюро», «Ввічливі відгадки», «Чарівний ключ», сюжетно-рольові та театралізовані ігри типу: «Країна Знайомств», «Місто Ввічливості», «Зустріч та прощання» тощо.
Відповідальні: педагоги дошкільних закладів
Термін: постійно

Література:
Богуш А.М Мовленнєвий компонент дошкільної освіти, вид-во «Ранок», 2013
Березіна О.М. Павловська Т.О. Мовні ігри та забави, методичний посібник, Тернопіль, 2004
Боровик І.Г. Тренують пальчики малята, щоб гарно розмовляти, вид-во «Ранок»,2011
Гончаренко А.М. Розвиток мовленнєвої компетентності старших дошкільників навчально-методичний посібник, Київ, Світич, 2009

ГЛОСАРІЙ:
Поняття «компетенція», «компетентність», у психолого-педагогічних джерелах не мають однозначного визначення, а найчастіше трактуються з позицій, властивих певній науковій сфері. Означені поняття у своїй основі мають латинське походження, та означають: досягаю, відповідаю, підходжу. Відповідно компетенція – це приналежність по праву, коло повноважень якогось органу чи особи; коло питань, у яких дана особа володіє знаннями і досвідом, а компетентність – володіння компетенцією, обізнаність з певного питання.
Компетенція визначається як внутрішні, потенційні, приховані психологічні новоутворення (знання, уявлення, програми (алгоритми) дій, системи цінностей і відношень), що потім виявляються у компетентностях людини як актуальні, діяльнісні прояви.
Компетентності спеціальним шляхом набуваються у процесі навчання і дають змогу людині визначити, тобто ідентифікувати і розв’язувати незалежно від контексту проблеми, характерні для певної сфери діяльності.